РЕТРОСПЕКТИВНИЙ ОГЛЯД НАГЛЯДОВОЇ ПРАКТИКИ У СФЕРІ ОСВІТИ НА УКРАЇНСЬКИХ ЗЕМЛЯХ: ВІД ДОБИ КИЇВСЬКОЇ РУСІ ДО ЛІКВІДАЦІЇ ГЕТЬМАНЩИНИ - Гончар М. В. (ПЕДАГОГІЧНИЙ АЛЬМАНАХ, 2022)
У статті акцентовано, що перша згадка про практику нагляду за навчальними закладами на українських землях стосується доби Київської Русі та датується 1097 р. У той час контроль (нагляд) у сфері освіти не регламентувався жодним документом і носив дорадчий характер. Зазначено, що з кінця XVI ст. питання нагляду за діяльністю корпоративних навчальних закладів ордену єзуїтів та православних братств на українських землях поступово набувають уніфікованого характеру через їх регламентацію у статутних документах. Беззаперечний вплив на їх становлення відіграли західноєвропейські освітні традиції того часу. Особливо в цьому питанні вирізняється системоутворювальна модель сформована в єзуїтському ордені, що мала дві складові: загальноорганізаційний нагляд за мережею навчальних закладів та внутрішньошкільний нагляд. Відзначено вплив західноєвропейської освітньої традиції на розвиток освітньої практики одного зі стовпів східноєвропейської вищої школи – Києво-Могилянської колегії (академії), що на початку ХVIII ст. знайшло відображення в освітній діяльності інших навчальних закладів на українських землях. Звернуто увагу на те, що з 20-х років XVIII ст. на території Гетьманщини формувався прототип моделі державного нагляду за духовними навчальними закладами, що знайшла відображення в царському урядовому документі «Духовний регламент». Ця модель передбачала переважно зовнішній контроль, але мала певний механізм зворотного зв’язку. Зроблено висновок, що протягом ХІ–кінця XVIII ст. в історії української освіти було накопичено певний досвід формування наглядової практики за освітньою діяльністю навчальних закладів, що впродовж свого становлення зосереджувалась в системі навчальних закладів конфесійного спрямування та набувала формальних ознак через регламентацію у статутних, а згодом – урядових нормативних актах.